I tidigare avsnitt...
Fingeravtrycken på bensindunken gav inget.
–Den vi letar efter är ostraffad. –Ostraffad?
–Vad har hänt med ditt ansikte? –En olycka.
Varför skulle Stern gå så långt som att döda nån för att skydda Luther?
Jag försöker lista ut det.
Jävla lantis!
Har han målat tavlorna?
Gillade din bror blondiner?
Herregud! Du skrämde mig, Luther.
Jag har fått resultaten. Det är Luther Calebs handstil.
–Kolla din mejl. –Vad fan är det här?
Nolas mamma dog 1966. Det var nio år innan Nola försvann.
Hon blev slagen av en död kvinna. Din bok är bara skit.
Kvällen när det brann...
...gick inte allt till som David Kellergen berättade för polisen.
Jag måste berätta nåt. Mamma var i vårt sovrum när det började brinna.
Jag vet. Hon var ond.
Hon var tvungen att dö, så jag tände eld på gardinerna.
Den lilla flickan började tro att hon själv var sin mamma.
Hon straffade sig själv, piskade sig–
–och körde ner huvudet i bad med isvatten.
Hennes pappa stod inte ut längre.
Så han bestämde sig för att de skulle flytta långt bort.
Skaffa en husrannsakningsorder eller försvinn.
Släpp in oss, pastorn. Det vore bra om vi kunde prata i lugn och ro.
Vi vet vad som hände i Alabama 1966.
–Vi känner till branden. –Ni vet ingenting.
Vi har pratat med pastor Lewis.
Varför tog ni inte med henne till en läkare?
Jag var rädd.
Jag var rädd att de skulle ta henne ifrån mig och låsa in henne.
–Så ni tillät en exorcism? –Jag hade inget val.
Pastor Lewis hotade med att berätta för polisen vad hon gjort.
Det gjorde bara min stackars, rara flicka sämre.
Hon började bestraffa sig själv... i rollen som sin mamma.
Så ni lämnade Alabama i hopp om att flytten skulle ge er en nystart.
Till en början hjälpte det. Utbrotten kom mer sällan.
Minnet av hela händelsen tycktes blekna bort.
Ända tills sommaren då Harry Quebert dök upp.
Då började hon få våldsamma anfall igen.
Just då förstod jag inte varför.
Det var hemskt att se henne göra så mot sig själv.
Du vet varför jag gör så här.
För att jag ska komma till himlen.
Du vill väl bli en ängel, eller hur?
Förlåt att jag är en stygg flicka.
Du är inte stygg. Botgöring är en välsignelse.
Nej, mamma! Nej, snälla mamma!
Snälla mamma, nej! Nej!
Började hon återuppleva sin exorcism?
Vad hände dagen då hon försvann? Den 30 augusti.
Det var årsdagen av branden och Louisas död.
Hon fick ett hemskt anfall. Ett av sina värsta nånsin.
Jag försökte lugna henne, men inget hjälpte, så jag...
Jag gömde mig i garaget... och mekade med motorcykeln.
Jag skruvade upp musiken så högt det gick.
När jag gick in i hennes rum senare var hon inte där.
Vet ni vad som utlöste anfallet?
Jag hittade ett brev på hennes säng som avslutade förhållandet.
–Det berättade ni aldrig. –Vad skulle jag ha gjort?
Nola! Nola?
Hon hade ett olovligt förhållande med nån.
Brevet kunde inte vara skrivet av en tonårspojke.
Ingen skulle få ta min flicka för en slampa!
Jag hittade dem efter att hon förvunnit...under en lös golvbräda.
Ingen poststämpel. Han måste ha lämnat över dem själv.
Alla är från Harry Quebert.
Alla finns med i hans bok, "Ondskans ursprung".
Här är det sista. Det som krossade hennes hjärta.
Får jag?
"Älskling, det här är mitt sista brev."
"En smärtsam sista omfamning innan vi går skilda vägar."
"Älskande skiljs åt för evigt. Så slutar kärlekshistorier."
"Men vi, som inte älskat med våra ögon"–
–"utan med våra själar, kan aldrig riktigt skiljas åt."
"Min kärlek till dig trotsade hopp, logik och löften."
"Du kommer alltid att finnas hos mig, min själs sista dröm. H."
Så slutar "Ondskans ursprung". Det är den sista sidan.
–Hur länge har ni känt till det här? –Bara i några veckor.
Jag köpte nyligen boken.
Jag behövde läsa den... för att försöka förstå.
När jag såg breven i boken kände jag igen dem och bitarna föll på plats.
I 33 år har jag undrat vem som skrev breven till min dotter.
Under hela den tiden fanns svaret i varenda bokhandel i landet.
Han väntade inte alls på henne på motellet. Han hade gjort slut.
Den jäveln! Han tänkte aldrig rymma med henne.
Vart tog han vägen, då? Varför ljög han?
Harrys mobil är avstängd. Hans kreditkort har inte använts.
Vi går igenom det tillsammans.
Han lämnade brevet i hennes brevlåda.
Det var dagen innan de skulle rymma, precis innan han stack från stan.
Hon hittar det på morgonen, läser det och bryter ihop.
Hon får ett anfall och skadar sig själv.
Pappan... Pappan låser in sig i garaget. Vad hände sen?
Vart skulle hon när hon klättrade ut genom fönstret?
Hon ville prata med Harry, men träffade Luther på vägen.
Varför kom Harry tillbaka dagen efter försvinnandet?
När han hör vad som hänt får han panik.
Brevet kan väcka misstankar och han har känslor för henne.
–Vi måste hitta honom. –Det går nog inte.
Enligt gränspolisen befinner han sig i Kanada.
I det opublicerade manuset vi hittade reste han till Kanada med Nola.
Åtalet mot honom har lagts ner, så vad flyr han ifrån?
OBAMA TAR HEM HISTORISK SEGER
Folkmassan bakom oss är tätt packad och sträcker sig–
–hela vägen till Kapitolium.
Nu ser vi presidenten.
Mina damer och herrar, Förenta staternas president: Barack H. Obama.
Hej! Förlåt att jag är sen.
Herregud. Det liknar firandet av segern över Japan.
Under andra världskriget, du vet?
Alla är så glada och fyllda av hopp och stolthet.
De kan knappt förstå att de faktiskt lyckades.
–Jag tog med en mugg till dig. –Tack.
–Kan du hälla kaffe i den? –Javisst.
Såna här dagar återfår man tron på mänskligheten.
Vi utvecklas och blir en bättre art.
Vi får se om han är den han utger sig för att vara.
Det var konstigt sagt. Du som är hans största beundrare.
Man kan aldrig känna nån helt och fullt.
Man kan se upp till nån och beundra personens integritet och intelligens–
–men så upptäcker man att man blivit sviken och att allt var en lögn.
Vet du hur hemskt det känns?
Jag kom på min man och min bästa vän ihop.
Vi var i Hamptons över helgen med min bästa vän och hennes man.
På lördagen sa min man att han inte mådde bra–
–så jag...åkte in till stan själv.
Men det började regna, så jag åkte tillbaka–
–och hittade min man ovanpå min bästa vän.
–Herregud. Vad gjorde du? –Inget.
De såg mig inte, så jag gick därifrån och tog en promenad.
När jag kom tillbaka satt han i hotellbaren med min bästa väns man–
–och den kvällen åt vi middag tillsammans, allihop.
Gjorde du... Begärde du skilsmässa?
Nej. Han lämnade mig för henne.
–Behöver du nåt annat? –Nej. Tack, Denise.
Okej.
Det är en riktig rysare. Dottern dödar mamman–
–sen blir hon sin mamma och börjar slå sig själv. Helt stört.
Hela grejen med flickans psykos är... Det känns skumt.
Jag bara... Det saknas fortfarande för många pusselbitar.
Harrys försvinnande, kryptiska meddelanden, en opublicerad bok...
Den skulle bli en bra uppföljare.
–Du missar poängen. –Nej, du missar poängen.
Flickans galenskap är en skänk från ovan.
Vi går ut med att vi kände allt det från början–
–men att du ville berätta sanningen för att visa att verkligheten–
–aldrig är som man tror. Det kan ge dig en Pulitzer.
Ge mig en vecka att gräva lite djupare innan du går ut med nåt.
–Okej. –Tack.
En vecka.
–Ni körde mot rött och för fort. –Jag ber om ursäkt.
Körkort och registreringsbevis, tack.
–Vad har hänt med ert ansikte? –Tja, det...
–Har ni druckit, sir? –Va?
Inspektör Gahalowood?
Det är polisassistent Forsyth från Montburry County.
Ursäkta att jag ringer så sent, men vi har en person i förvar–
–som jag tror att ni är intresserad av.
–Hallå? –Pyromanen är fast.
Vad sa du?
Mordbrännaren som tände eld på Harrys hus greps i kväll.
–Montburrypolisen grep honom. –Vem är det?
–Sitter du ner? –Jag ligger faktiskt ner.
Bra. Då faller du inte i golvet när du hör vem det är.
Flygplatsen i Augusta, Maine
–Du ser för jävlig ut. –Tack.
Har de verkligen gripit rätt person?
Fingeravtrycken stämde överens.
–Skickade han alla meddelanden också? –Det verkar så.
Tack.
Men vad har han för motiv?
Om jag ändå visste det. Han vägrar säga nåt.
Quinns advokater hävdar att han hittade dunken på stranden.
–Jaså? –Ja.
Under en promenad plockade han upp den och slängde den.
Hela morgonen har jag pratat med guvernören–
–och reportrar. Alla är ute efter mig.
–Marcus Goldman. Jag skrev... –Ja, jag vet vad ni skrev.
Det är nog nu. Åklagaren och guvernören vill se fallet avslutat.
–Han greps i går. Ge mig tid. –Först var det Quebert.
Sen var det Caleb. Sen var det pappan.
Och nu är det den där Quinn?
Du byter gärningsman oftare än underkläder.
–Om du bara ger mig några... –24 timmar, inte längre.
I morgon klockan 17 talar du om för mig att Kellergan–fallet är avslutat.
Bra, vi är på väg. Vi ses där.
Du ringer olägligt, Roy.
Vi ses imorgon klockan 17 och pratar med pressen.
Det går inte. Vi har fått upp ett nytt spår. De får vänta.
Om jag gör dem besvikna sågar de dig fullständigt.
Din bok förtjänar en bättre start. I morgon eftermiddag. Kom inte sent.
Jag ska möta pressen klockan 17 i morgon.
Okej. Klockan 17 i morgon kommer vi båda att ha gjort bort oss.
Jag kan inte tro det.
Han kanske faktiskt hittade dunken på en promenad.
Brukar din svärfar ta kvällspromenader vid Goose Cove?
–Hur mår Jenny och mrs Quinn? –De är chockade.
Tamara visste inte ens att han var ute i går. Hon sov.
–Tror ni...? –Jag tror ingenting.
Men jag... Jag hittade nåt.
Det låg i Jennys låda med familjefoton hemma hos oss.
Titta på baksidan.
Sommerdale, augusti 1975
Ägde han en svart Monte Carlo? Varför sa inte Pratt...?
Enligt Jenny ville hennes pappa köpa ny bil och provkörde olika modeller.
Bobbo skulle aldrig... Men han...
...betedde sig lite konstigt i går kväll.
Han...sa åt mig flera gånger att dricka en kopp te.
–Drick det. –Jag vill inte ha te.
–För Bobbos skull. –Jag är inte britt.
Det är vätskedrivande.
Jag kände mig lite uppsvälld, så jag drack det.
–Och sen...somnade jag tvärt. –Vilken tid var det?
Jag antar... Det var runt klockan elva.
De visade "I lagens namn" på tv.
Och sen...var det plötsligt morgon.
Och då...knackade polisen på dörren.
Stämmer det att er man funderade på att köpa en svart Monte Carlo 1975?
Ja, jag tror det.
Men jag sa att han såg ut som en hallick i den.
Jag kan inte tro att han skulle göra nåt sånt.
Han skulle aldrig ha skadat den flickan. Förstår ni det?
Han är en vänlig man.
Jag mår illa.
Jag ber om ursäkt. Det är svårt för oss att smälta det här.
Ja, här var det.
Precis här. Mannen körde i väg snabbt som attan.
Vägen leder till Montburrysjön.
–Vad letar vi efter? –Vapen, personliga ägodelar...
Nåt som binder den misstänkte till brottet.
Vet ni hur mycket skräp det finns här?
Sök nära stranden. Koncentrera er på sumpmarken.
Den misstänkte var täckt av lera.
Han hade en reva i ansiktet. Den fick han nog av en gren.
Han försökte nog gömma nåt där ingen skulle leta.
Okej.
–Hallå? –Har ni hittat nåt?
Nej, inte än.
Presskonferensen börjar klockan 17.
Kom hit med bevis, annars förflyttar jag dig till Kanada.
Han hälsar.
Här borta!
–Här borta! –Inspektörn!
De har hittat nåt.
Vi hittade en pistol och ett halsband med Nolas namn i Montburrysjön.
Vet ni hur de hamnade där, mr Quinn?
Den svarta Monte Carlon på brottsplatsen var er, eller hur?
En lånad bil som ni lägligt nog provkörde när Nola försvann.
Den kunde inte spåras till er eftersom ni inte ägde den. Smart.
Men det finns ett fotografi där ni står bredvid den.
Spelet är slut, mr Quinn.
Varför dödade ni Nola Kellergan och Deborah Cooper?
Jag vet inte.
Det var en olyckshändelse.
Jag såg Nola... promenera längs med vägen–
–och erbjöd henne skjuts.
Hon tackade mig och hoppade in.
Vi körde...några minuter och sen...
Jag kände mig bara så ensam.
Hon var så vacker och vänlig.
Jag ville röra vid henne. Bara stryka henne över håret.
Men hon fick panik och började skrika.
Jag stannade bilen för att lugna henne.
Hon hoppade ut och började springa mot skogen.
Jag var tvungen att hinna ikapp. Hon fick inte berätta.
Hon gick hem till Deborah Cooper.
Jag ville inte skada dem, men...
...de skulle ha berättat för nån.
–Polischef Dawn. –Din svärfar har erkänt allt.
Vi håller presskonferens klockan 17.
Nyheten kommer spridas snabbt.
Jag ville att din familj skulle få veta det först.
Tack, inspektörn.
Kan du komma till Augusta och klargöra några saker för oss?
Vi vill inte orsaka hans fru eller dotter mer smärta.
Självklart.
Jag är i tjänst just nu. En bilolycka har inträffat.
Och jag måste prata med Jenny först.
–Går det bra om jag kommer i morgon? –Ja, det går fint.
–Det är ingen brådska. –Tack igen, inspektörn.
Jag skulle inte vilja berätta det för Jenny.
–Det här måste vi väl fira? –Tycker du?
Jag bjuder.
–Vill du inte ha nåt mer? –Nej.
–Ta en munk, nu. Jag betalar. –Det är bra.
–Jag hinner inte hem till klockan 17. –Blir det problem?
Nej, när min förläggare hör att jag hjälper polisen–
–använder han det för att sälja böcker.
Det gäller säkert min presskonferens klockan 17.
Hallå? Kan det vänta?
Okej. Vi kommer om 20 minuter.
–Det lät inte som polischefen. –Det var Sterns advokat, Bo Sylford.
Bo Sylford? Vad vill han?
Vi har jobbat oavbrutet sen vi sågs sist, inspektörn.
Det finns sånt han inte har berättat som behöver komma fram.
–Stig på. –Tack.
Jag är rädd att jag inte varit helt ärlig mot er.
Direkt eller indirekt...
...är det jag som bär ansvaret för Nola Kellergans död.
Om ni försöker skydda Luther Caleb behövs det inte.
En annan person har erkänt.
–Luthers namn är rentvått. –Men inte mitt.
Ni känner till att Luther var besatt av miss Kellergan.
–Ja. –Men ni vet inte till omfattningen.
Han smög i väg till Sommerdale för att se henne med Harry.
Varje dag talade han om vad de gjort och sagt och var de hade varit.
Han upplevde kärlek på håll, genom dem.
Det upptog så mycket av hans tid att vi knappt sågs.
Jag fick köra mig själv till möten.
Varför avskedade ni honom inte? Var ni förälskad i honom?
Jag stod i skuld till honom.
20 augusti, 1975
Luther. Luther!
Situationen förvärrades.
Luther blev misshandlad av en polis som anklagade honom för lösdriveri.
En servitris hade lämnat in en anmälan mot honom.
Du får inte gå till Sommerdale igen. Jag förbjuder dig att göra det.
Men jag måste. Jag måste gå dit.
Jag vill att du reser hem till Massachusetts.
Bara ett tag, så att du glömmer flickan.
Du förstår inte! Du förstår inte!
De ska rymma tillsammans.
Om tio dagar, den 30:e, ger de sig av och kommer aldrig tillbaka.
Den 29 augusti försvann Luther.
Hans blå Mustang stod på sin plats, men en av mina bilar var borta.
En svart Monte Carlo.
Han hade bett om att få låna den eftersom alla kände igen hans bil.
Jag hade sagt nej, förstås.
Jag blev ursinnig...och orolig.
Om han var kapabel till att gå bakom ryggen på mig...
...vad dolde han då mer för mig?
Det var då jag hittade dem. Breven han hade stulit.
Breven Harry och Nola skrivit till varann.
–Vad fan har du gjort? –Rör dem inte. De är privata.
Vad fan har gjort? Lämna den stackars flickan i fred!
Jävla lantis!
Elijah...
Det var du den där kvällen. Det var du.
Han gav sig av. Han tog Monte Carlon och gav sig av.
Jag såg honom aldrig igen.
Han kände igen min röst, förstår ni.
När jag yngre brukade jag...
...träffa mina vänner från college.
Vi hade en slags broderskapsförening.
Vi reste bort på helgerna. Vi bodde på dyra hotell och söp.
Vi betedde oss som de arroganta, privilegierade monster vi var.
Det enda vi ville var att bevisa för oss själva att vi var mäktiga.
–Vi tar honom! –Ja!
–Hördu, din lantis! –Vart ska du?
Och han faller!
Ska vi sikta på mål nu?
–Din tur. –Kom igen!
–Din jävla lantis! –Kom, han har fått nog.
Alla tidningar skrev om det.
Polisen hittade aldrig de skyldiga.
Men jag visste...
...och jag mådde illa av tanken på det jag gjort.
Några år senare sökte jag upp honom.
Jag körde in en spik i däcket och bad honom att laga det.
Förlåt att jag stör, men jag har fått punktering.
Jag erbjöd honom ett jobb och han tackade ja.
Men han var inte lycklig.
Jag gav honom pengar och en bil, och byggde en målarateljé åt honom.
Men inget lindrade mina skuldkänslor.
Tjänstefolket var rädda för honom.
Han hade inga vänner och inga flickvänner.
Han sa att det enda han kunde göra med kvinnor var att måla av dem.
Så...jag betalade kvinnor för det.
Blondiner.
De flesta var rödblonda, som hans fästmö.
Sen träffade han Nola...
...och blev förälskad i henne.
Det var första gången han blivit förälskad efter olyckan.
Sen dök Harry upp. Han var mycket begåvad och stilig.
Nola förälskade sig förstås i honom.
Så Luther beslutade sig för att leva och älska genom Harry.
När Nola försvann–
–och vi fick veta att den misstänkte körde en svart Monte Carlo–
–kan ni nog tänka er vad jag trodde.
–Men ni höll det för er själv? –Ja.
För att ingen skulle misstänka honom.
Jag visste att vad han än hade gjort...
...var det mitt fel.
Vad har det här att göra med Quinn och mordet på Nola?
Det är väl bara ett sammanträffande–
–att Luther, Stern, Harry och mr Quinn–
–alla körde en svart Monte Carlo sommaren 1975.
–Det är många sammanträffanden. –Ja.
Jag kommer på ett till.
Quinn sa att han råkade se Nola när han var ute och körde.
Varför hade han då ett vapen med sig?
–När inträffade Watergateaffären? –1974. Hurså?
–Kolla på tidningen i bakgrunden. –Jag kan inte...
Ser du? Nixon avgick i augusti 1974.
–Fotot kan inte ha tagits 1975. –Herrejävlar.
Vem skyddar ni?
Ni provkörde en svart Monte Carlo 1974, inte 1975.
Ni skyddar nån och jag vill veta vem.
Er fru? Er dotter?
Då så. Vi tar in båda två på förhör. De stannar tills vi får svar.
Vill ni verkligen utsätta dem för det?
–Vem ringer du? –Travis.
Jag behöver hans hjälp att få Quinn att snacka.
Skit! Han svarar inte.
Det är inspektör Gahalowood.
Jag måste prata med polischef Dawn.
Han svarar inte på mobilen.
Kan ni anropa honom på radion? Det är viktigt.
Vänta, vad...? Vad menar ni med att han inte är i tjänst?
Han sa att han skulle undersöka en bilolycka.
Hallå! Efterlys polischefen i Sommerdale, Travis Dawn.
Upprätta vägspärrar vid delstatsgränserna. Nu!
Ursäkta.
–För guds skull, Marcus. –Vänta lite, bara.
–Man hör knappast nåt här inne. –Okej, sätt igång.
Okej. När du närmar dig slutet av din roman–
–bör du ge läsarna en sista överraskande vändning.
–En överraskande vändning? –Ja.
Håll dem på halster till slutet av boken. Det är som ett kortspel.
Visa inte trumfkortet förrän i sista omgången.
Okej. "Visa inte trumfkortet förrän i sista omgången."
–Skål för det, professorn. –Skål.
AVGÅENDE FLYG TILL CARACAS
–God eftermiddag. –God eftermiddag.
Är det en speciell semester?
–Ja, det är vår bröllopsdag. –Så trevligt.
Kan ni vänta ett ögonblick? Jag ska dubbelkolla era platser.
VARNING!
Det här gillar jag inte, Travis.
To our friends: Gotfrid, Ragnar & WTC-SWE Fixed by: Balkan BoyZ